Detta har hänt...
För att vara en relik mår du utmärkt.
Bara en liten abnormitet i hjässloben.
Index, identifiera den här målningen.
Målningen kallas Dotter.
Maddox teori var att Datas hela kodning, även hans minnen,
kunde återskapas från en enda positronisk neuron.
Du har skapats med kärlek och omsorg.
Du menar att jag inte är verklig.
Vilken syster är du?
Zhat Vashs uppdrag byggde på
hat, fruktan och avsky för alla former av syntetiskt liv.
Jag vet vem du är.
Du är Förgöraren!
Tack, Will,
för att du inte försökte avråda mig från det här.
Jag vet bättre än så.
Romulanerna skickade in en infiltratör, en romulan-vulcan vid namn Oh.
Jag ska ta hand om Picard.
För nio år sen fick ett skepp från Stjärnflottan kontakt
med två sändebud från en märklig ny värld.
Zhat Vash har sökt efter den världen ända sen dess.
Och nu har de funnit den, på grund av mig.
Ghulion-systemet, fjärde planeten.
Jag är hemma.
Välkomna, allihop.
Dr Altan Inigo Soong.
Mitt ansikte verkar visst bekant?
Jag försöker bara förstå logiken i att offra sig.
Det där låter olycksbådande.
Stjärnflottans kommando, jag har fått en första kontakt.
Federationen kommer att lyssna på mig.
De lyssnade inte på honom efter anfallet på Mars.
De lär inte tro honom nu.
Min hjärna mot din hjärna.
Mina tankar till dina tankar.
Fascinerande.
Det finns nåt slags högre syntetiska varelser där ute.
Dr Soong och jag har konstruerat en lämplig signalmast för att kalla dem.
För dem är vi monster.
En mor skulle dö för sitt barn.
- Skulle du? - Ja.
Deras mål är att söka upp avancerat syntetiskt liv
och befria det från de organiskas förtryck.
- Du blir Förgöraren trots allt. - För bort honom.
Vore det inte lika bra att döda xB: arna?
Alla hatar dem. De har inget hem.
De hör inte hemma nånstans.
Är det bättre att jag dör?
Jag är en xB.
Jag har inget hem. Jag hör inte hemma nånstans.
Är det inte lika bra att jag skjuter mig i huvudet?
Nej, för att...
...jag skulle sakna dig.
Jaha...
- Har du hittat dem? - Ja, de är här allihop.
Har du legat med nån av dem?
Inte än.
- Dödat nån? - En.
Det kallar jag framsteg.
Kom och se mitt gömställe.
Havsutsikt, vågor som slår mot stranden.
Du kommer att älska det.
Jag avundas dig.
Jag ville bara se att du mådde bra.
Ja, när jag blir frisläppt, så.
Försök se det här ur vår synvinkel.
Ni väljer om vi ska leva eller om vi ska dö.
Ni väljer.
Vi har inget val.
Ni organiska har aldrig gett oss ett val.
Att säga att ni inte har nåt val stämmer inte.
Snälla du,
låt inte romulanerna göra er till de monster de fruktar.
Stoppa dem, Soji.
Sluta bygga den där signalmasten.
Stäng ner den nu.
De varelser ni försöker kalla på kan bli er räddning...
...men de betyder förintelse för oss.
Menar du att du vill använda granaterna till att förgöra blommor?
Flygande blommor som krossar rymdskepp.
Nej, inte den här gången.
Jag tog mig ut. Jag kan ta mig in igen.
Du måste stanna här och få igång vapensystemen.
Våra föräldrar dog för det här, Narek. Ytterligare fler gav sina liv.
Jag hittade henne, Narissa.
Jag. Familjens svarta får, som misslyckades i Zhat Vash.
Jag fann Seb-Cheneb.
Nå, fortsätt med ditt.
Jag har arbete att göra.
Jag är faktiskt lite rädd för den.
Om jag använder den för mycket, kommer den att...
...förtära min själ.
Lyckligtvis har du ingen själ, så...
Men hur funkar den? Hur ska jag...
När Saga gav mig den sa hon: "Du måste använda din fantasi."
Så det sa hon?
Jag har ingen fantasi heller.
Okej, Chris, det är ditt skepp. Du vet vad som är fel med det.
Det är inte så komplicerat.
Intermixreaktorn är påkopplad. Jag måste koppla från den, vilket är omöjligt.
Jag måste byta ut den, men underhållsreaktorn är avstängd
därför att intermixreaktorn är påslagen.
Gör ett försök i alla fall.
Okej, då gör jag det.
Jag har livlig fantasi.
För dig är allt en hammare eller...
Nej. Jag gör det.
Det finns inga knappar eller påslag.
Hon kanske menade att du måste föreställa dig lagningen.
Har du rökt på igen?
Visualisera att den inte längre är påslagen.
Du vet, se hur hålet lagar sig självt.
Vad händer?
Inget som går att förklara.
- Säg det. - Säga vadå?
De där tre härliga orden.
- Du hade rätt. - En gång till.
Dra åt skogen.
Det ljudet känner jag igen.
Hela Bruces arbete om nedladdning av medvetande i en syntetisk kropp
bör finnas i den maskinen.
Låt oss hoppas det.
Vi har ont om tid.
Du vet...
...det här är en stor självuppoffring från din sida.
Men det är väl så mödrar gör?
Det ordnar sig.
Allt ordnar sig. Du klarar det här.
Du måste göra det här.
Jag är inte deras mor, idiot.
Nån kastar sten på mitt skepp.
- Den otrevlige romulanske pojkvännen. - Högtalare på.
Fortsätt, kasta bara.
Jag vill se vad en fotontorped kan göra på det avståndet.
Jag har 12 behållare med molekylärupplösande granater.
Jag kastar sten.
Vad vill du?
Tro inte att vi inte kommer att skjuta. För det gör vi.
Raff.
Vad gör du här, Snakehead?
Försöker rädda universum.
Vi kan fortsätta strida, eller samarbeta. Stoppa hotet mot oss.
Ni bestämmer.
JL.
JL, svara.
Fasen.
De bygger en sändare av nåt slag.
De signalerar till nån att komma hit.
För att göra vad?
Vi tror att syntarna är förutbestämda att förgöra allt organiskt liv.
Vi kallar det Ganmadan.
Stället är avspärrat.
Vad det än är för sändare, vill de inte att nån stör den.
- Det här med Picard är... - Ja.
Att störa är absolut hans grej.
Försök nå honom igen.
JL, svara.
Amiral Jean-Luc Picard, pensionerad.
- Fasen. - Jag sa ju det. De svarar inte.
Syntarna stör ut alla kommunikationer.
Jag väljer att leva.
I allra högsta grad.
Vänta. Vi avväpnade och visiterade honom.
Kanske är en gemensam fiende på väg mot oss.
Bäst att höra vad han har att säga.
Altan, jag...
Vad gör du?
Jag överför Sagas minnen till en V-modul som minnessak för Arcana.
Men skadan på hennes optiska processorer störde dataströmmen och...
Behöver du nåt?
Ja. Jag har jobbat på den neurala snörningen för din golem,
men några av filerna är krypterade.
Bruce sa jämt att din krypto-kung fu var bäst.
Okej. Jag ska försöka komma in i de där filerna.
Håll ett öga på transkodningen.
Ska bli.
Förlåt.
Jag förstår fortfarande inte varför vi litar på honom.
Hans syster mördade Hugh.
Bra att hon inte följde med, då.
Jag gillar inte dig.
Inte?
Vad tycker du om Ganmadan?
För om vi fortsätter strida inbördes, kommer vi att dö.
Då spelar det ännu mindre roll om du gillar mig.
Vänta lite.
Vad är Ganmadan?
- Vad är historien? - Just det.
- Det är bara en historia. - Om slutet.
- På? - Allting.
Som Ragnarök eller domedagen.
En gammal myt.
Enligt vissa fanns den långt innan våra förfäder kom till Vulcan.
Historien om Ganmadan börjar med två systrar.
Khalagu-tvillingar.
Demoner.
Vid tidens slut kommer två tvillingdemoner
att öppna vägen och släppa loss ch'khalagu.
Mycket onda demoner.
Ena systern kallas Seb-Natan, siaren.
Hon slår på en trumma gjord av barns hud.
Hon slår på den med en kedja av dödskallar så hårt och länge
att hennes hjärta brister av ansträngningen.
- Den andra systern kallas Seb... - Seb-Cheneb?
Ja. Henne känner vi till.
Då vet ni att hon bär ett horn från en stor helvetesbest, Ganmadan.
Ni vet att när hon blåser i hornet,
släpper hon lös alla ch'khalagu som har väntat sen tidens början.
Ni vet att skyn kommer att brista,
och genom rämnan i skyn kommer ch'khalagu för att härja.
Ni känner till Tusen dagar av smärta.
Ni vet att gatorna kommer att bli hala av halvt uppätna liks inälvor.
Ni vet att världen kommer att brinna.
Och ch'khalagu kommer att sluka dem och låta sina barn dricka blodet,
och peta tänderna med benbitar.
Nej, det kände vi inte till.
Men tror du verkligen att det här är en profetia?
Nej.
Jag tror att det är historia.
Och det fascinerande med historia är...
...att den alltid upprepar sig.
Vårt stora verk är snart fullbordat. Äntligen.
Molekylupplösande granater.
Kort tändrör. Tryck på knappen, kasta.
De var menade för orkidéerna, men nu är sändaren vårt mål.
Okej. Vänta lite.
Exakt hur ska vi komma tillbaka till Synthville?
Vi går in genom framdörren.
Hej.
Hur ska vi bära oss åt?
Genom att ge dem den romulanske hemlige agenten som dödade Saga.
Jag gillar dig ändå inte.
Titta här. Kolla vem vi fångade när han smög omkring.
Ni kanske vill ha honom tillbaka.
Och hur ska vi spränga sändaren?
En enda koncentrerad smäll. Fjärrdetonation.
- Vi behöver nåt för att leverera bomben. - En drönare.
- Era vapen. - Självklart.
Är det stabilt, det här sprängmedlet?
Tills det detoneras.
Utom i metall, så behållaren måste vara av kolfiber eller keramik.
- Påsar. - Absolut.
Visst.
Och med transportörblockerarna som synterna har
kan vi inte stråla nåt in eller ur.
Så vi måste dölja den.
Spelar du?
Jag älskar det här spelet.
Okej. Kom igen.
Tack.
Picard?
Amiral Picard.
- Hallå. Är du... - Fortfarande vid liv.
Okej.
De tänker starta upp signalmasten.
Vi måste skynda oss.
Vad är det här?
Jag släpper ut dig.
Jag trodde mig vara världens sämsta hemliga agent,
men jag kanske har en gåva ändå.
- Vart ska vi? - Tillbaka till La Sirena.
Kom. Vi måste skynda oss medan de är upptagna.
KOMPLETT
Syntetisk matrix komplett. Redo att motta neurala minnesspår.
Ja.
Signalmasten är snart aktiv.
Vi behöver klar sikt till den superluminala mottagaren vid basen.
Hur kommer vi dit upp osedda?
En utmärkt fråga.
De kanske är ute och letar efter oss?
Vi får tänka på det sen.
Statusrapport om romulanerna.
Kom igen, doktorn.
Attackskeppen är sju minuter bort.
Nån skymt av Stjärnflottan?
Nej, men även om ditt meddelande gick fram är de efter romulanerna.
Vi måste hitta ett sätt att sinka dem.
Och förstås hoppas att Federationen anländer.
Jaha, och sen då?
Anta att vi hittar ett sätt att fördröja romulanerna.
Vi räddar Soji.
Nu kan hon och de andra gyllene barnen kontakta över-synterna,
och sen ånga och aska, ett massmord på galaktisk nivå.
Vi måste förstås stoppa dem också.
Vi är omkörda. De ligger flera generationer före oss.
På ett sätt, ja, men på ett annat sätt är de barn, som du sa.
Och fram till nu har deras enda lärare varit några eremiter
och fruktan för utrotning.
Men fruktan är en oduglig lärare.
Ja, de har liv, men ingen lär dem vad de ska använda livet till.
Att vara vid liv är ett ansvar likaväl som en rättighet.
Hur ska de kunna lära sig den läxan på sex minuter och 11 sekunder?
Som barn lär sig det mesta.
Genom att följa ett exempel.
Få se hur noga jag betraktade Rios.
Såja.
Fixa det här.
Bröder och systrar,
så snart signalmasten är vid full kapacitet ska vi börja sända.
När signalen mottas, öppnas en portal
och våra befriare kommer hit nästan genast.
Sen blir vi fria.
Bevaka dem.
Jag ville återlämna den här till dig.
Du hade rätt i att dina medsynter behövde övertalas.
En känslomässig puff
för att få dem att fatta det beslut som du ville.
Att bygga signalmasten.
Det gläder mig att du förstår skälet bakom mitt handlande.
Det gör jag...
...men skäl är inte allt.
Hur kunde du hjälpa romulanen att döda din syster?
Jag trodde att jag hade lärt er bättre än så.
Men det visar sig...
...att ni inte är bättre än vi.
Kom igen. Sätt fart, hija.
Hur kan vi hålla 218 krigsskepp borta tills Stjärnflottan kommer hit?
Om de kommer.
Är du tyst för att öka spänningen, eller...
Just nu försöker jag styra ett rymdskepp för första gången på mycket länge
utan att explodera eller krascha!
Om du inte har nåt emot det.
Nix. Bra beslut.
En omöjlig sak i taget.
Snälla Soji. Du behöver inte göra det här.
Soji, snälla!
Du begår ett misstag.
Soji!
Uppskjutning upptäckt. Försöker låsa vapnen på målet.
Släpp vapnet.
Över kanten.
Kliv undan från konsolen.
Jag är obeväpnad.
Det tvivlar jag på.
Du är faktiskt rätt söt.
Om du bara inte var en äcklig halvmänniska.
Inkommande warp-signaturer.
Kan det möjligen vara Stjärnflottan?
General, de verkar vara koncentrerade till en bosättning.
Gör hela planeten steril.
Här kommer orkidéerna.
Få se hur mycket tid de kan köpa åt oss.
Stackars drottning Annika,
sex år gammal, och hennes enda födelsedagspresent var att assimileras.
Varför sköt du dig inte i huvudet direkt?
Jag hade fortfarande det här att leva för.
Det här... är för Hugh.
Avslöja gärna den hemliga planen.
När orkidéerna är slut
finns 200 romulanska krigsskepp kvar mot oss ensamma.
Om du lyckas rädda oss ur det här, uppkallar de manövern efter dig.
Picard-manövern.
Nej, vänta. Det finns visst redan.
Du fick det att verka som om Enterprise var på två ställen samtidigt.
Det var Stargazer, och det var länge sen.
Det går inte mot så många fiendeskepp.
Vi måste mångdubbla sensorbilderna och hitta ett sätt att sprida ut dem,
som gamla stridsplan spred ut spegelskärvor för att lura radarsystem.
Ja, hur skulle vi bära oss åt för att göra det?
Om vi bara hade nån konstig grundläggande fältreplikator
med neuro-atomiskt gränssnitt.
Så här.
Picard, vad gör du?
Soji, jag vill att du omprövar ditt handlande
och stänger ner signalmasten.
Det vet du att jag inte tänker göra.
Jag har nåt jag vill ge dig och ditt folk,
och jag hoppas att det ska få dig att ändra dig.
Vad är det?
Mitt liv.
Klart slut från Picard.
Planetens rymdförsvar neutraliserat, general.
Alla skepp, öppna eld mot styggelsernas näste.
Redo.
Har alla warp-signaturer?
På min signal.
Vad är det där?
Okänd farkost. Jag skannar.
Ignorera den.
Redo för planetsteriliseringsmönster nummer fem.
Agnes, nu!
General, de är hundratals.
Ompositionera disruptorerna.
Öppna eld mot dem.
Nej!
Picard, mår du bra?
Nej.
De har aktiverat signalmasten.
Återuppta steriliseringsmönstret.
På mitt kommando.
De är här.
Amiral, du klarade det.
General, deras flaggskepp anropar oss.
Ställföreträdande kapten Will Riker ombord på USS Zheng He.
Och?
Det är min plikt att informera er om att Förenade planetfederationen
har beslutat att planeten Ghulion IV i Vayt-sektorn
står under Stjärnflottans beskydd, i enlighet med Algeron-fördraget.
För sent.
Vårt anspråk på planeten har företräde.
- Lämna plats. -Tyvärr inte.
Jag har en prioriterad begäran att få öppna diplomatiska förhandlingar
om beskydd åt invånarna på Ghulion IV.
General eller kommendörkapten, eller vad ni nu kallar er,
jag står på bryggan till det hårdaste,
snabbaste och kraftfullaste skepp som Stjärnflottan har satt i bruk.
Och jag har en hel flotta likadana bakom mig.
Våra faser-kanoner är låsta på era warp-härdar.
Och inget skulle glädja mig mer
än en ursäkt att skjuta er förrädiska Tal Shiar-skitar sönder och samman.
Men istället tänker jag ännu en gång be er...
...att avbryta anfallet.
General, era order?
Rikta om vapensystemen.
Gör redo för strid.
Osäkra kanonerna, deflektorsköldar på full styrka.
Picard.
Jag vet.
Jag måste tala med Soji.
På en öppen kanal.
Du orkar inte.
Ge mig poly-sinekrin, 20 cc...
- Nej... - Det påskyndar bara det oundvikliga.
Gör det.
Öppna kanalen. Nu.
- Picard... -Soji.
Snälla, stäng ner signalmasten.
Visa hur totalt fel de har om er.
Ni är inte fienden. Du är inte Förgöraren.
Om det inte övertygar dem, får de stå till svars inför Federationen.
Samma Federation som förbjöd oss och kastade oss på sophögen.
Om vi ville förgöra er, Soji, hade vi förenat oss med romulanerna.
Vi skulle rikta våra faserkanoner mot er just nu.
Det gör vi inte. Vet du varför?
Vi litar på att du gör rätt val.
Jag litar på dig, Soji. Jag känner dig.
Jag tror på dig.
Därför räddade jag era liv.
Så att du kan rädda våra liv i gengäld.
Det är hela poängen.
Det är därför vi är här.
För att rädda varandra.
De har förstört signalmasten. Vad är era order?
Kapten, det verkar som om romulanerna avbryter anfallet.
Utmärkt beslut.
Högsta larmberedskap upphör.
Var beredda att eskorteras ut ur Federationens område.
Det blir inte nödvändigt.
Det är inget besvär alls.
Will. Hur i...
När jag hörde ditt SOS ansökte jag om tillfällig förflyttning.
Jag försökte inte avråda dig från att göra det,
men jag tänkte inte låta dig göra allt ensam.
Skulle jag bara sitta i skogen och laga pizza medan du roade dig?
Amiral Picard, jag överlämnar situationen i dina kapabla händer.
Tack, Will, för att du alltid ställer upp för mig.
Jag hade en bra lärare.
Jag tar över nu.
Vi ses, min vän. Klart slut från Riker.
Adjö.
Picard?
Doktorn.
Picard!
Picard.
Vill du avsluta det, kapten?
Nej.
Jag vill inte att spelet tar slut.
Picard!
Fasen också!
Det är bra.
Vänta. Vad händer? Vad är det för fel med honom?
Hans hjärnanomali. Han dör.
Kan du ta honom till sjukhytten på ett av era skepp?
Det är ingen mening, eller hur?
Nej.
Jag häver transportblockaden.
Jag strålar er hit.
- Nej. - Det är bra.
- Nej. - Vad gjorde du nyss?
Jag gav dig ett val.
Att inte bli Förgöraren var ditt val.
Det har det alltid varit.
Elnor.
- Raffi? - Ja, JL. Jag är här.
Du hade alldeles rätt.
Om vad?
Så du har hört?
Alldeles nyss.
Det är det enda alkoholhaltiga här.
Jag rekommenderar det inte.
Jag svor att aldrig göra om det, och sen gjorde jag det ändå.
Samma här.
Aldrig göra om vad?
En massa olika saker.
Men i det här fallet, aldrig mer...
...döda nån bara för att de förtjänar det.
Bara för att det känns fel att de ska vara vid liv.
Och du?
Aldrig mer släppa in en självrättfärdig, stentuff gammal kommendörkapten
i mitt hjärta.
Aldrig mer tvingas stå där och se honom dö.
Fanns det nåt du kunde ha gjort för att förhindra det?
Nej, det fanns det väl inte.
Då vinner jag.
Det är okej.
Det är okej. Släpp ut det.
Gråt, bara.
Jag finns här.
Ännu en jädra dröm.
Nej, kapten.
Det är en massivt komplex kvantsimulation.
Fast ur din synvinkel förstår jag
att det inte vore oväntat att höra mig säga det
i en dröm du har om mig.
Om du nånsin drömmer om mig.
Jag drömmer om dig hela tiden.
Intressant.
Bär du samma kläder som du bar när du dog?
Data...
...är jag död?
Ja, kapten.
Minns du att du dog?
Jag tror det.
Nåt i mitt huvud verkade försvinna,
som ett barns sandslott som rasar.
Jag vet att jag dödades 2379,
men jag har inget minne av min död.
Mitt medvetande består av en väldigt komplex kvantrekonstruktion
gjord av en kopia av minnena jag laddade ner i B-4 strax innan jag dog.
Du minns inte din död. Jag kan inte glömma den.
Tydligen avslutade jag min existens i förhoppningen att förlänga din.
Det stämmer.
Innan jag ens hade fattat vidden av vår svåra belägenhet
hade du förstått och handlat.
Jag var ursinnig!
Jag ber om ursäkt, kapten.
Men jag kunde inte handla annorlunda.
Sant.
Det var kanske det mest Data-lika du nånsin gjort.
Jag önskade jämt att ha kunnat få säga att jag var ledsen
att det var du och inte jag.
Kapten.
Ångrar du att du offrade ditt liv för Soji och hennes folk?
Inte för ett ögonblick.
Så varför tror du att jag ångrar att jag gav mitt liv för dig?
Är allt det här en simulation, sa du?
Ja. En väldigt sofistikerad simulation.
Mina minnesspår extraherades ur en enda neuron som räddades av Bruce Maddox,
och sen rekonstruerades mitt medvetande av min bror, dr Altan Soong.
Honom gillar jag inte.
Soong-släkten är...
...som det heter "inte lätta att tycka om".
Nåja, vad det här än är, är det härligt att se dig igen, Data.
Att se ditt märkliga, vackra ansikte.
Bland många andra saker jag ångrade efter din död...
...var att jag aldrig talade om...
Att du hade mig kär.
Vetskapen om det bildar en liten men statistiskt viktig del av mina minnen.
Jag hoppas att det ger dig tröst.
Det gör det.
Tack, Data.
Därför vill jag be dig om en tjänst.
Självklart. Vad som helst.
När du går...
Går?
Ursäkta, jag förstår inte.
Är inte det här en simulation?
Ja, sir.
Men inte du.
Innan dina hjärnfunktioner upphörde
lyckades doktorerna Soong och Jurati med hjälp av Soji,
att skanna, kartlägga och överföra
en komplett neuralbild av dina hjärnsubstrat.
Måste jag gå?
Ja, kapten.
Du bad mig om en tjänst.
Ja, sir.
När du går,
vore jag väldigt tacksam om du ville avsluta mitt medvetande.
Du vill dö.
Inte precis.
Jag vill leva en kort stund i vetskapen att mitt liv är ändligt.
Dödlighet ger mening åt mänskligt liv.
Frid.
Kärlek.
Vänskap.
Det är värdefulla saker, för vi vet att de är ändliga.
En fjäril som lever för evigt...
...är egentligen ingen fjäril.
Nåväl.
Jag ska göra som du ber.
Tack, sir.
Farväl, örlogskapten.
Farväl, kommendörkapten.
Hej, mister.
Är jag verklig?
Visst är du det.
Berätta om den här kroppen. Denna... golem.
Den har inga förbättringar, inga superkrafter.
Jag visste att du inte ville behöva anpassa dig till nåt nytt.
Inte efter 94 år i samma kropp och med samma ansikte.
Jag förstår.
Men allt är nytt. Allt fungerar.
Och hjärnabnormiteten är borta. För gott.
Märkligt.
Ni... ni har väl inte gjort mig odödlig?
Slappna av.
Alla var uppmärksamma. Vi tog hand om dig.
Vi konstruerade en cellulär homeostas-algoritm
som ger dig ungefärligen samma livslängd som du hade haft utan hjärnsjukdomen.
Jag hade inte sagt nej till tio år till.
Eller tjugo?
Dr Soong, jag måste tacka dig.
Min vinst är din förlust.
Men nu har vi båda nåt att förlora.
Jag har ett löfte att hålla.
Det säger mycket om örlogskapten Datas tänkande
att när han såg på människorasen
med allt våld och korruption och självsvåldig okunnighet,
såg han ändå vänligheten,
den stora nyfikenheten och den själsliga storheten.
Och han ville mest av allt vara en del av det...
...vara en del av den mänskliga familjen.
"Vi är det stoff som drömmar vävs av...
...och vårt korta liv fullbordas...
...med sömn."
Det är dags.
Soji... du har utstått så mycket
och rest så långt för att hitta hem.
Nu lämnar du allt bakom dig.
Jag är nog mer lämpad för att driva omkring.
Och nu när förbudet mot synter är hävt, kan jag resa fritt.
Samma här.
Redo, amiral?
Starta.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson